Синя дреха, наопаки шита
Белоруска народна приказка

chitanka.info

Живял един цар, който бил голям познавач. Проводил той веднъж да ударят барабана по цялото царство:

— Слушайте, хора — викал глашатаят. — Който съумее да избяга от царя и да се скрие — царят ще му даде половината царство!

Намерил се между народа един такъв човек. Той се наричал Синя дреха, наопаки шита. Явил се в двореца пред царя и рекъл:

— Аз, царю, мога тъй да се скрия, че ти да не можеш да ме намериш.

— Добре — изгледал го царят, — ако смогнеш да се скриеш от окото ми — половината царство ще бъде твое. Не успееш ли — ще накарам палача да ти отсече главата. Приемаш ли?

— Приемам.

— Подпиши се! — викнал царят.

Подписал се Синя дреха, наопаки пита и захванал да се укрива. Докато стоял пред царя, той бил напет юначага, но щом се втурнал по двора, неусетно се превърнал на черна катеричка, додето се промъкне под пътната врата, мигом станал бял хермелин и щом излязъл на полето, полетял стремително, превърнал се на заек.

Бягал, бягал, бягал, преминал границата на девет държави и се намерил в десетата. Там напреде му се ширнала една безкрайна ливада. Нагазил заекът в ливадата и се преобразил на три шарени цветенца.

Царят не проводил никого да го гони и да го търси, а на другия ден бръкнал в едно чекмедже, където държал вълшебната си книга, разтворил я и заговорил:

— Докато беше напреде ми, той стоеше като напет юначага, докато тичаше по двора, той се превърна на черна катеричка, докато мина под пътната врата, мигом стана бял хермелин, а щом излезе на полето, видях го вече превърнат на заек. Отмина девет държави и се намери в десетата. Там се изправи сред една безкрайна ливада, нагази в нея и неусетно се преобрази на три мънички цветенца. Ратаи мои, по-скоро идете в десетата държава, намерете ливадата, откъснете цветенцата и ми ги донесете!

Дигнали се царските хора, полетели с коне, прехвърлили девет граници и се намерили в широката ливада на десетата държава. Там видели мъничките цветенца, откъснали ги, скътали ги в една кърпичка и бързо се върнали назад при своя цар. Щом царят разгънал кърпичката, пред него се изправил напетият юначага.

— Е, Синя дреха, можа ли да се укриеш от мене? — попитал го царят.

Първия път не можах. Позволи ми, царю, още веднъж да се скрия.

Царят кимнал с глава:

— Може! — рекъл той.

Синя дреха, наопаки шита, докато стоял пред царя, бил напет юначага, щом се втурнал по двора, мигом се превърнал на черна катеричка, додето се промъкне под вратата, станал бял хермелин и щом хукнал през нивите — само ушите му стърчали, той бил вече заек. Бягал, що бягал, преминал границите на девет държави, прехвърлил се в десетата и там се спрял пред едно езеро, което било покрито с мъх. Отгоре мъх, а отдолу вода. Скочил във водата и за един миг се преобразил на риба костур. Добрал се до самото дъно на езерото и там останал.

На другата сутрин царят отново бръкнал в чекмеджето, извадил вълшебната книга и започнал да мърмори:

— Докато беше напреде ми, той стоеше като напет юначага, по двора изтича като черна катеричка, под вратата се провря като бял хермелин и из нивите видях само заешките му уши. Потъна през девет царства в десето, там се преобрази на риба костур и се потули в дъното на езерото, покрито с мъх.

— Хей, мои ратаи, по-скоро идете през девет царства в десетото. Почистете мъха от езерото — хванете рибата!

Както заповядал царят, тъй направили царските слуги. Прехвърлили девет граници, отишли в десетата държава. Намерили езерото, почистили всичкия мъх, хвърлили мрежа и дълбоките му води, измъкнали рибата костур, загънали я в една кърпичка и бързо я отнесли на своя цар.

— А бе, Синя дреха, наопаки шита, май че и втория път не можа да се скриеш от мене! — извикал царят, когато младият мъж от риба се превърнал пак на човек и се изправил пред царските очи.

— Господарю, позволи ми да се скрия още веднъж.

Царят бил в добро разположение и махнал с ръка:

— От мене да мине! — викнал той.

Момъкът, докато стоял пред царя, бил напет юначага, изтичал по двора като черна катеричка, промъкнал се под вратата като бял хермелин, хукнал през полето като заек, преминал девет царства, отишъл в десетото и спрял прел един много стар дъб, който с корените си навлизал в земята, а върховете му стигали до небето. Заекът чевръсто се метнал нагоре по върховете на дъба. Там той се превърнал на игла, забил се под кората на клона и затихнал. Тъкмо в туй време отнякъде долетяла птицата Нога и с дъха си усетила, че под кората на дървото има човек.

— Кой се е потулил тука? — попитала тя.

— Аз! — отвърнал Синята дреха.

— Защо си се наврял под кората?

— Крия се.

— От кого?

— Ние с царя-познавач играем на криеница. Аз бягам, а той ме търси и намира. Ако и този път ме намери, ще ми отреже главата.

— Аз мога да ти помогна, — рекла птицата.

— Скрий ме, добра птичко! До края на живота си ще ти бъда благодарен.

Тогава птицата Нога го превърнала на мъничка бълха, прибрала го под крилото си и отлетяла към двореца на царя-познавач. Влязла през отворения прозорец, затрепкала с крила и изтърсила бълхата в пазвата на царя, който още спял. Щом се събудил и си измил очите, царят разтворил вълшебната книга и започнал да говори:

— Напреде ми той беше напет юначага, по двора тичаше като черна катеричка, под вратата се промъкна като бял хермелин, хукна през полето вече превърнат на заек, отиде през девет царства в десетото, стигна големия дъб, който е пуснал корените си в земята, а с върховете си стига небето. Там заекът се изкачи нагоре, превърна се на игла и се навря под кората на най-горното клонче. Идете по-скоро, мои ратаи, отсечете дъба, който е пораснал през девет царства в десетото, изгорете го и намерете игличката!

Втурнали се царските слуги, намерили дъба, отсекли го, всичките му клони превърнали на пепел, но никаква игла не намерили. Върнали се при царя с наведени глави:

— Не намерихме Синя дреха, наопаки шита!

— Как тъй може ла го няма! — гневно извикал царят.

— Няма го и туй то!

Царят излязъл ядосан на прозореца и се провикнал:

— Хей, Синя дреха, наопаки шита! Заповядвам ти, яви се пред очите ми!

А бълхата отговорила с тънко гласче под царската брада:

— Ще се явя, но по-напред събери генералите си!

Царят, като чул гласчето, захванал да се оглежда. Въртял се насам, нататък, но Синя дреха никъде не се виждал. Отново погледнал големият познавач през прозореца и пак се провикнал:

— Синя дреха, излез напреде ми!

— Ще изляза — отговорила бълхата, — но искам най-напред да събереш генералите си и пред тях да ми препишеш половината си царство, защото те познавам и не ти вярвам. Ти можеш да ме измамиш, ако няма свидетели!

Царят отстъпил, защото нямало какво да прави. Повикал генералите си и пред тях написал царски указ, с който отстъпил половината си царство на Синя дреха.

— Сложи му печат! — извикало гласчето изпод брадата.

Щом царят ударил печата, изневиделица бълхата скочила на земята и се превърнала в напет юначага.

— Ей ме и мене! — извикал Синя дреха, наопаки шита, посегнал с десницата си и прибрал царския указ. Прибрал си го в джоба и си тръгнал.

От този ден царят престанал да играе на криеница със своите поданици.

Заслуги

Имате удоволствието да четете тази книга благодарение на Моята библиотека и нейните всеотдайни помощници.

http://chitanka.info

Вие също можете да помогнете за обогатяването на Моята библиотека. Посетете работното ателие, за да научите повече.